Vi må utvide horisonten din litt. Flere ting her er svært talende.
Hva forestiller denne, for eksempel?
- Jeg vet sannelig ikke, Mme Oliver. - Er den ikke symmetrisk nok?
Se, der har vi mr Shaitana.
- Hva er han? Armensk, gresk? - Ingen vet det.
- Men han er blant Londons rikeste. - Han gir meg frysninger.
- Har du noe imot at jeg fordufter? - Comme vous voulez, madame.
- Min kjære monsieur Poirot. - God dag, monsieur Shaitana.
Så hyggelig å se Dem. Ingen som skal henges eller i giljotinen i dag?
Eller er det tyver på ferde i vårt lille galleri?
Nei, monsieur. Jeg er her som privatperson.
- Jeg ser De har lånt ut noen verk. - Man finner litt småtterier iblant.
Jeg har kanskje et par ting innen Deres felt også, Poirot.
- Så De har et privat krim-museum? - Nei, nei.
Jeg samler ikke på morderes hammere eller giftbegre.
Jeg samler på de mest utsøkte gjenstandene i sitt slag.
Og hva mener De er det mest utsøkte når det gjelder forbrytelser?
De som utfører dem.
Den er inspirert av Alhambra.
- I Pontefract? - I Spania.
- Jeg trodde De mente kinosalen. - Monsieur Hercule Poirot.
Min kjære Poirot! Kom inn, så herlig å se Dem.
- Monsieur Shaitana. - Dette er den berømte mrs Oliver.
Enchanté. Jeg visste ikke at du takket ja til slike innbydelser.
- Mr Shaitana er flink til å overtale. - Vi møttes på en litterær aften.
Ja, i Kriminalforfatterklubben. Hva gjorde egentlig De der?
- De kjenner vel overbetjent Wheeler? - Naturligvis. Unnskyld meg.
- Overbetjent. - Hyggelig å se deg igjen, Poirot.
- Er Amazonaselva veldig bred? - Noen steder nesten fem mil.
Jøsse navn! Da er den jo mye større enn Themsen?
- Kjenner De mr Shaitana godt, oberst? - Nei, slett ikke.
Jeg ble overrasket over innbydelsen. Kjenner De ham?
- Han liker iallfall å skille seg ut. - Han gikk vel på feil skole.
Oberst Hughes. De må hilse på major Despard.
Jeg tror dere to har vært på safari.
Sånn...
- Kjenner du noen her? - Nei.
- Men jeg har forhørt meg litt. - Jaså?
Pikebarnet heter Anne Meredith. En liten mus fra landet.
Majoren får ikke øynene vekk. Hva var det boken hans het?
"Idyll i Amazonas"? Jeg skal lese den,-
- for jeg har tenkt å sende Sven til jungelen.
Sven Hjerson, detektiven min.
Oppdiktet, naturligvis. Jeg aner ikke hvem mrs Lorrimer er.
Men hun og den unge damen ser så rart på hverandre.
- Hvem er han fra politiet? - Overbetjent Wheeler, Scotland Yard.
Han har visst magetrøbbel.
- Og din venn fra Foreign Office? - Oberst Hughes.
- Etterretningstjenesten? - Je ne sais pas.
Mr Shaitana er visst fascinert av forbrytelser.
Han har så underlig smak, man vet aldri hva han vil finne fornøyelig.
Det kan være noe grusomt.
- Som revejakt, for eksempel? - Nei, jeg så for meg noe litt...
...mer orientalsk.
Er jeg sen? En pasient trodde hun hadde kreft, men var deprimert.
- Hva ordinerte De? - Champagne og østers.
Minn meg om ikke å gå til ham.
Major Despard kan nok en bra metode. Han har jo vært i jungelen.
- Kan De foreslå en god gift? - Kurare.
Det er helt avleggs. Finnes det ikke noe mer obskurt?
Noe nytt, som ikke lar seg spore.
Primitive stammer holder seg gjerne til det forfedrene brukte.
Jaså? Jeg trodde de eksperimenterte med urter og sevje og sånn.
I virkeligheten bruker folk som regel arsenikk.
Vås. Det sier De fordi det fins mange forbrytelser Scotland Yard ikke vet om.
Om en kvinne var sjef... De har peiling på forbrytelser.
Kvinner lykkes ofte som forbrytere. De holder hodet kaldt.
Kvinner bruker vel gjerne gift, Poirot?
Oui. Ofte.
Det må finnes mange giftmordersker som går fri.
- Der har De helt rett. - Leger har også mange muligheter.
Jeg protesterer. Når vi forgifter våre pasienter, skjer det pga en tabbe.
Skulle jeg begå en forbrytelse, ville jeg gjøre det veldig enkelt.
En ulykke, kanskje. En skyteulykke, eller en ulykke i hjemmet.
En liten tragedie som aldri blir rapportert.
Men hva vet vel jeg, med så mange eksperter til stede.
Fotografi er min lidenskap.
Jeg tar alltid et bilde når jeg har spesielle gjester. Alle klare?
I Egypt traff jeg Deres venninne mrs Craddock.
- Så De kjente stakkars mrs Craddock? - Jeg kan ikke smile i all evighet.
Stå stille!
Jeg vet at mrs Lorrimer spiller.
- Spiller De bridge, miss Meredith? - Jeg er ikke noe flink.
Major Despard? Doktor? Utmerket.
Dere fire kan sitte her. Bare forsyn dere med drinker.
Når vi har spilt en stund, har jeg noe å fortelle.
- Skal De gifte Dem? - Nei.
- Det er en hemmelighet. - Jeg elsker hemmeligheter.
Og her kan dere spille.
- Da må en av oss avstå. - Nei, jeg spiller ikke selv.
Det er ikke...spennende nok.
- En hjerter. - Pass.
- Tre kløver. - Tre spar.
Fire hjerter.
- Dobler. - Pass.
- Fire hjerter. Dobler.
- Da blir jeg blindemann. - Oui.
- Takk for det, makker. - Det er ganske pussig.
Her sitter vi fire og vi er alle, i mangel av et bedre ord...
...snushaner. Så hva er de fire der inne?
- Forbrytere? - De ser ikke ut som forbrytere.
De fleste forbrytere ser ikke ut som forbrytere, mrs Oliver.
- En grand. - Tre hjerter.
- Pass. - Fire hjerter.
- Dobler. - Pass.
- Pass.
- Tre kløver. - Tre spar.
- Dobler. - En hjerter.
Pass.
Fem ruter. Utgang og robber.
- Ti over tolv. En til? - Nei, jeg må hjem til familien.
- Jeg må også gå. - Du ligger nok i minus, mrs Oliver.
Jeg fulgte bare min intuisjon. Vet ikke hva som gikk galt. Hvor mye?
- Vi må nok gå, Shaitana. - Tre kløver.
Dobler.
- Tre grand. - Dobler.
Han har visst sovnet. Mr Shaitana?
Poirot...
Oberst Hughes?
- Gode gud! - Kan alle høre etter?
Jeg beklager å måtte meddele at mr Shaitana...er død.
- Død? - Jeg skal ta pulsen hans.
- Bli hvor De er. - Han har kanskje bare svimet av.
Han har blitt myrdet.
Stukket i hjertet.
Skulle jeg interessere meg for en morder som blir tatt, som taper?
Jeg tar kun for meg de beste... De som slipper unna.
Ça, ce n'est pas amusant.
Sjokkerer jeg Deres borgerlige følelser?
- Jeg har et borgerlig syn på mord. - Men en morder kan være en kunstner.
- Men han er likefullt en morder. - Naturligvis. Jeg forstår.
De må ha den innstillingen, for om morderen slipper unna...
...setter det Dem i et dårlig lys.
- Så verken butler eller tjenere? - Nei, og ingen kom eller gikk.
Da må det ha vært en av de andre kortspillerne.
- Er en av dem morder? Utenkelig. - Hva tror du, Poirot?
Mordet var ikke planlagt. Jeg tror at Shaitana sa noe...
...eller gjorde noe, som ga noen panikk.
- Han skulle avsløre en hemmelighet. - Så noen fikk skjelven og...
Pågrip legen. Det ante meg at det var noe rart med ham.
Med kvinnelig sjef hadde vi nok gjort det, men vi får ta det litt mer piano.
Da ber vi dem komme inn.
- Mrs Oliver... - Å, la meg få bli.
- Nei, det går ikke. - Men jeg tapte jo i bridge...
...mens det ble begått et mord rett ved siden av. Vær så snill?
Men da må du ikke avbryte.
- O'Connor? Send inn dr Roberts. - Ja vel, sir.
Jeg hadde heller tatt ham til slutt. Beklager. I en bok, altså.
- Virkeligheten er litt annerledes. - Ja, dårlig oppbygd.
Shaitana moret meg. Han var jo en bisarr type.
Men jeg hadde ingen grunn til å drepe ham. Og gjorde det ikke.
Dr Roberts, hvor mange ganger forlot De bridgebordet?
Vi begynte å spille halv ti, og en time senere raket jeg i varmen.
Like etter ga jeg damene hver sin drink og omlag halv tolv-
- hentet jeg en whisky.
- Og da mente De Shaitana sov? - De kunne ikke se ham fra bordet?
Når man spiller bridge, sitter man ikke og ser seg rundt.
Den eneste som gjør det, er kanskje blindemannen.
Gi meg Deres oppfatning, oss menn imellom. Hvem gjorde det?
Lite trolig det var en av damene.
Men Despard kunne tatt en risk. Og det var ganske risikabelt!
Vi har tatt fingeravtrykk. Og fant ingen.
For et redskap. Som skapt til å drepe.
- Hvem eide den? - Shaitana.
- Den lå på bordet ved døren. - Stå stille...
- Har De en fast bridgemakker? - Nei, jeg spiller ikke så seriøst.
Hva mener De om de andre? Som kortspillere, altså.
Mrs Lorrimer spiller bra, så hun tjener nok en del på bridge.
Despard er også god. Han spiller klokt, har hodet med seg.
Miss Meredith er mer forsiktig, men hun gjør ingen feil.
Og De selv?
Det sies at jeg overmelder, men det lønner seg.
Særlig overfor damene.
Jeg reiste meg én gang mens jeg var blindemann.
Jeg gikk bort til peisen. Da var mr Shaitana ilive.
Dr Roberts skjenket meg en drink, og én til seg selv litt senere.
Major Despard gikk også og hentet seg en drink.
Så mannfolkene gikk rundt litt.
Jeg fulgte ikke så nøye med. Miss Meredith reiste seg ikke.
Ikke en eneste gang? Det er usannsynlig.
Jeg innser at én av oss fire er skyldig,-
- så jeg forventer ikke at De skal tro alt,-
- men insinuér ikke at jeg lyver.
- Kjente De Shaitana godt? - Ja, vi hadde kjent hverandre en stund.
Vi møttes på et hotell i Egypt.
...det er min hobby.
Han ga inntrykk av å være... Jeg kan like gjerne si det.
En sjarlatan.
Han var en posør, teatralsk og irriterende.
Men jeg ønsket ham ikke død. Det er ett fett om han lever eller er død.
Vil De være så snill og se på denne, mrs Lorrimer?
Det er en stilett.
Med et slikt våpen kunne like gjerne en kvinne som en mann ha gjort det.
Ja, det tror jeg nok.
- Hvem tror De kan ha gjort det? - Et upassende spørsmål...
...som jeg ikke har tenkt å besvare.
Vi har lett i hele huset uten å finne noe.
- Skal jeg få fremkalt bildet? - Ja.
- Hva gjør du, Poirot? - Regnskapet kan kanskje avsløre noe.
Dette er første robber.
Anne Merediths tall er små og pertentlige.
Disse tallene er ikke så lette å lese, siden de er strøket over.
Men de sier noe om major Despard.
Han vil vite hvordan han ligger an.
Jeg la merke til at i bunnen av mr Shaitanas glass...
...er det rester av noe.
O'Connor?
Neste robber... Den er ført av madame Lorrimer.
Håndskriften er elegant, hun og dr Roberts var makkere.
- Det er noe i glasset, sir. - Få det analysert.
1500 poeng på én giv. C'est formidable.
Dette er den avbrutte robberen.
Lavere poengsum, siden dr Roberts hadde Mlle Meredith som makker-
- og hun spiller forsiktig.
Jeg bor i Wendon Cottage ved Wallingford.
- Hvor godt kjente De mr Shaitana? - Jeg kjente ham bare så vidt.
Jeg syntes han var skremmende. Det fæle smilet.
Han lente seg over én som om han hadde tenkt å bite en.
- Hvor møttes dere? - I Sveits, for ni måneder siden.
- Hallo... - Han var fantastisk flink på skøyter.
- Blir De med på après-ski? - Festene var moro.
- Men det var ikke han? - Han ga meg gåsehud.
Nå til kveldens forløp. Reiste De Dem fra bordet?
Jeg tror ikke det.
Jeg kan ha gjort det én gang.
- De reiste Dem én gang? - Ja.
- Men De ble ved bordet hele tiden? - Nei, nei...
Jeg... Jeg tror jeg gikk litt rundt.
- Litt rundt? Bort til peisen, kanskje? - Nei.
Nei, det gjorde jeg ikke. Jeg reiste meg ikke i det hele tatt.
Jeg innser De er nervøs, men De må snakke sant, miss Meredith.
- Så De gikk rundt? - Ja.
Gikk De bort til Shaitana? Er De sikker?
Jeg husker ærlig talt ikke!
- Hvem tror De drepte ham? - Ingen.
Men noen gjorde det, mademoiselle.
- Og brukte denne. - Det er så fryktelig!
Vi bestiller en bil til Dem. Og hør på meg...
Ta et par aspirin, og prøv å få sove. Av sted med Dem, nå.
Du har et ekte faderlig lag, Wheeler.
Vel, jeg har jo familie.
Og hun er bare barnet.
Regardez.
Når Mlle Anne Meredith fører poeng...
...snur hun arket, drar en strek og bruker baksiden.
Hun vet hva det innebærer å være fattig.
Jeg hadde all grunn til å mislike ham. Mislike, ikke drepe.
- Hvorfor mislikte De ham? - Han kledde seg som en...
Ja, De vet. Og parfymen...
Likevel takket De ja til invitasjonen?
Jeg kan ikke bare spise middag hos verter jeg respekterer.
- Liker De ikke sosietetslivet? - "Sivilisasjonen", mener De?
Bare i korte perioder. Å kunne ferdes i pent opplyste hjem,-
- blant vakre kvinner i fine klær er behagelig en tid.
Men etter en stund får jeg nok. Hykleriet gjør meg kvalm.
- Da vil jeg reise ut igjen. - Jeg forstår hva De mener.
- Et farlig liv. - Ikke så farlig som Shaitanas.
Ja, han levde farlig.
- Fordi han blandet seg i andres liv? - Nei, han rotet med andres kvinner.
Attråverdige kvinner ville neppe ta en slik lurendreier på alvor.
- Hvordan møttes dere? - Han ble med på en ekspedisjon.
Kan De beskrive de andres bevegelser i kveld?
Alle reiste seg minst én gang.
Mrs Lorrimer gikk bort til peisen og sa noe til mr Shaitana.
Det var et nydelig måltid.
Men jeg vet ikke om han var ilive da.
- Hvem tror De drepte ham? - Det var ikke meg.
Ikke miss Meredith heller.
Mrs Lorrimer minner meg om en tante. Det var ikke henne.
Da er det bare legen igjen.
Hvorfor inviterte mr Shaitana dem?
Fordi han trodde at en av dem var morder.
Hva mener du? At han inviterte en morder til middag?
Oui.
Shaitana samlet på alt som var fantastisk og uvanlig.
Han inviterte fire personer som kunne være mordere.
Og hadde visst rett ang én av dem.
Men han kan bare ha mistenkt dem. Han kan ikke ha vært sikker.
Han inviterte noen han trodde hadde drept. Men hvorfor?
Det må finnes mange giftmordersker som går fri.
Leger har også mange muligheter.
Jeg protesterer. Når vi forgifter våre pasienter, skjer det pga en tabbe.
Skulle jeg begå en forbrytelse, ville jeg gjøre det veldig enkelt.
En ulykke, kanskje. En skyteulykke eller en ulykke i hjemmet.
En liten tragedie som aldri blir rapportert.
De ordene traff én av dem, en person som allerede hadde drept.
Så om vi kan finne offeret, kan vi finne et kjennetegn.
- Hva mener du? - At mennesket er sjelden original.
- Kvinner er flinke til variasjon. - Har De aldri gjentatt en intrige?
"Lotusmordet", "Debutantens død"... Jeg fant flere unøyaktigheter.
Huff, jeg vet det. Jeg gjorde sulfonal løselig i vann, men er det ikke.
Vi leter etter en impulsiv morder-
- som griper anledningen. Hvem kunne gjøre det?
De finner neppe mange som har noe vondt å si om meg.
- Ingen feiltrinn? - I så fall har jeg vært diskré.
- Cherchezla femme? - Jeg har et plettfritt rykte.
Da kan jeg snakke med karene i Deres tidligere regiment?
Grav så mye De vil. De kommer ikke til å finne noe.
Jeg er ugift, mine foreldre er døde og jeg bor her med litt hjelp i huset.
Jeg har sekretær, tjener godt og dreper bare noen få av pasientene mine.
Hvor mange? Hvor mange har De drept?
Jeg vet at De lett kan få tillatelse til husransakelse. Miss Burgess.
La overbetjent Wheeler gå igjennom hva han vil på kontoret.
- Ja vel, doktor. - Unnskyld oss.
Oui.
Doktor, her har jeg de tre første robberne...
...fra forleden kveld.
Kunne De fortelle nøyaktig hvordan hver giv forløp?
Hvordan skulle jeg kunne gjøre det?
I den første må utgangsmeldingen ha vært i hjerter eller spar,-
- ellers hadde vel ikke poengsummen blitt slik?
La meg se... Ja, jeg tror utgangsmeldingen var i spar.
Ser De hva som er mulig med litt utledningsevne? Neste giv?
- Jeg kan da umulig huske hele kvelden! - Husker De ingenting?
Jeg fikk en storeslem, men utover det... Det ble faktisk begått et mord.
Så De aldri Shaitanas navn nevnt i sosietetsspaltene?
Jeg leser ikke slikt. Jeg har bedre ting å foreta meg.
- Hva leter dere etter? - Vi må granske anklagene.
- Har noen sagt noe om doktoren? - Det er neppe noe...
...men jeg må følge det opp.
Særlig når det angår en pasient. En kvinnelig pasient...
- Sikter De til Craddock-historien? - Ja, jeg er redd for det.
- Er det fem år siden nå? - Heller tre.
Dr Roberts er en hederlig mann,-
- men han kom i klørne på en hysterisk kvinne.
- Nymfoman var hun også. - Pokker heller...
Kunne De beskrive hva som var i rommet dere spilte i?
Hva som var i rommet? Jeg forstår... Psykologi!
- Det var mange flotte møbler der. - Nei. Vær mer presis.
Det var blant annet en stor kanapé trukket med gullfarget brokade.
Fire-fem store lenestoler, flere persiske tepper.
To utskårne franske konsollbord... Jeg føler meg som en auksjonarius.
Et nydelig kinesisk skap.
Noen smykker, men det kan jeg ikke så mye om. Et flygel.
Noen japanske netsuker i elfenben.
Noen apefigurer i meissenporselen og et par emaljearbeider.
Bravo! Bravo!
Deres sekretær fortalte nettopp-
- om en ubehagelig episode med noen ved navn Craddock.
- Jeg får vel si det som det er. - Det er nok best, ja.
Dorothy Craddock var min pasient. Hun hadde øreverk.
Men det gikk litt over streken.
Det verker mange andre steder i kroppen også.
Det var moro en stund.
Naturligvis fantes det en ektemann et sted, detgjør det alltid.
Jeg tryglet henne om å skille seg, men hun ville ikke.
Og vi hadde et helvetes oppgjør.
- Hvor kan vi treffe mrs Craddock? - Hun er dessverre død.
- Død? - Ja.
Vi avsluttet forholdet og Dottie reiste til Egypt.
Der ble hun rammet av sepsis, på et eller annet vis.
Hun fikk ikke skikkelig behandling og...hun døde.
- Sepsis? - Blodforgiftning.
Det var forbasket synd. Gode, gamle Dottie...
Hallo?
Noen hjemme?
- Hallo der. - Hallo!
- Se opp. Husker du meg, miss Meredith? - Naturligvis.
Min venninne Rhoda Dawes. Dette er mrs Oliver.
Den kjente mrs Oliver? Ariadne Oliver?
Jeg er din største beundrer. Helt sant.
Jeg er overbevist om at det var den legen.
- Hva het han igjen? - Roberts?
Et walisisk navn. Stol aldri på walisere.
Min walisiske barnepike tok meg med til Harrogate og glemte meg der.
Blås i henne. Vi må bevise at Roberts er den skyldige.
Du må unnskylde, men du er så annerledes enn jeg trodde.
Du er skuffet, antar jeg. Men det er jeg vant til.
Hvorfor skulle Roberts drepe Shaitana? Har du noen idé om det?
Jeg har minst fem.
Shaitana lånte ut penger, og Roberts var i klørne på ham.
Eller Shaitana hadde forført datteren. Eller søsteren.
Eller så er Roberts bigamist, og Shaitana fikk snusen i det.
Roberts var hemmelig gift med Shaitanas tremenning og arver nå syrisk gull.
- Hvor mange var det? - Fire.
Tenk om Shaitana visste om noe i Roberts' fortid.
Hørte du ikke at han sa noe veldig merkelig under middagen?
- Jeg tror ikke det. - Hva da?
Han sa noe om... Hva var det nå?
Noe om ulykker, gift... Hva sa han?
Jeg kan ikke huske det. Beklager.
Anne, du fryser. Vi går inn. Tar du med deg brettet?
Han kan ha siktet til dr Roberts, noe bare dr Roberts forsto,-
- og derfor spøkte han om å forgifte pasienter.
- Han har kanskje drept dusinvis. - Myrder leger vanligvis pasientene?
- Det er vel ikke bra for praksisen? - Mrs Oliver prøver bare å hjelpe til.
Takk for at du kom, mrs Oliver. Snilt av deg å forsøke å hjelpe til.
Følg intuisjonen, det er mitt råd. Her er kortet mitt.
- Stikk innom når du er i byen. - Takk.
Far vel!
Nei takk. Jeg tok meg den frihet å nevne Deres navn for min advokat.
Ufint å trekke en jente inn i noe sånt.
- Hvem tror De gjorde det? - Kanskje det var jeg.
- Vi vet det ikke var Dem. - Ta aldri noe for gitt.
Jeg må tilbake til byen. Takk.
Hør, ikke ta det ille opp... Jeg synes De er veldig hyggelig.
De bærer kanskje på en hemmelighet som Shaitana hadde fått nyss om.
De kan nekte å svare på spørsmål uten advokat til stede.
Vær forsiktig, du vet hvordan menn er.
Ja, men han er fryktelig kjekk.
Gudskjelov at vi endelig har huset for oss selv igjen.
- De har mistet to ektemenn? - Ja, dessverre.
- Det må ha vært vanskelig. Har De barn? - Nei. Hva kan jeg hjelpe med?
Jeg vil be Dem beskrive rommet hvor M Shaitana ble drept.
For et merkelig spørsmål.
Det var...et stort rom. Med mange gjenstander.
Kan De beskrive dem for meg?
Tja...
Noen stoler og sofaer.
Husker De fargen på stoffet de var trukket med?
Nei.
- Husker De noe annet? - Nei.
De husker kanskje disse?
Kunne De hjelpe meg med å rekonstruere givene?
Skal vi se...
Det ble meldt mye under denne given.
Miss Meredith meldte pass. Majoren meldte én hjerter, jeg én spar.
Dr Roberts hoppet til tre kløver, miss Meredith høynet til tre spar...
Major Despard meldte fire ruter og dr Roberts...
...høynet til fire hjerter.
- De gikk en bet. - Épatant! For en hukommelse!
Nettopp. Den tredje robberen var utrolig spennende.
Major Despard og miss Meredith meldte én hjerter.
Så begynte et skikkelig slag. Dr Roberts overmeldte sin hånd,-
- men det lønte seg. Han klarte å skremme miss Meredith.
Så åpnet han med to spar. Jeg meldte fem spar, han fire grand...
Og plutselig hoppet han til sju ruter!
- Storeslem! - Han hadde ikke dekning for det...
...men vi klarte det. Og så spennende!
Å få dobbel storeslem.
1500 poeng! Det setter sinnet i kok, hva?
Madame, De er enestående.
- De husker hvert eneste kort. - Ja, jeg gjorde visst det.
Hukommelse er noe fantastisk. Fortiden er ikke lenger fortid.
Jeg antar De kan se alt framfor Dem som om det var i går.
Som et gjenferd...som aldri forsvinner.
Far var aksjemegler.
Han døde da jeg var femten.
Han etterlot seg ingenting.
Jeg tok jobb som barnepike hos mrs Eldon på Isle of Wight.
Etter to år flyttet familien og jeg begynte hos mrs Deering i Devon.
- Og hvordan kjenner dere hverandre? - Rhoda og jeg gikk på samme skole.
Jeg forstår. Og så?
Mrs Deering ble skrøpelig og ble innlagt på sanatorium.
- Rhoda lette etter et lite hus... - Det passet perfekt å dele med Anne.
Du nevnte ikke Crossways.
- Glemte du det? - Jeg trodde ikke det var viktig.
Jeg var der bare noen få uker.
Jeg snuste rundt litt, men så ikke noe direkte mistenkelig.
Oppriktig talt så er det noe rart ved deres forhold.
Rhoda er den som har penger.
Men jeg tror hun er sjalu på Anne og hennes beundrere.
Det var fotografier av faren hennes,-
- men ingen av moren.
Det var alt. Du har nok snust opp mye mer enn jeg.
Au contraire, madame. Du har fortalt meg mye.
Det eneste jeg har funnet ut, er at dr Roberts hadde en elskerinne.
- Jaså? - En dame ved navn Craddock.
- Hun dro til Egypt, hvor hun døde. - Fy! Jeg var i Egypt en gang.
Bedrøvelig sted. Pyramidene er bitte små-
- og man må ta en masse ufyselige sprøyter.
Og insektene... Nettopp, ja!
Her! Major Despards opus.
Hva synes De, som ekspert?
Han kunne trengt en bedre redaktør. Se her...
Beskrive rommet? Jeg vet ikke om jeg er så flink til sånt.
Det var ikke et rom som passet en mann.
Brokade og silke overalt. Fryktelig.
Men han hadde noen fine persiske tepper.
Et Hamadan og et Tabriz, tror jeg.
- Spiller De ofte bridge? - Nei.
- De foretrekker det framfor poker? - Ja, poker er et hasardspill.
- Tror De Shaitana spilte kort? - Det var ett spill han likte.
Et tarvelig spill.
Vi gjør alle våre feil. Jeg antar De også mislykkes iblant.
Ikke de siste 28 år.
- Så det var en kvinne innblandet? - Han hadde helst med kvinner å gjøre.
- Utsatte han dem for utpressing? - Nei...
Han fikk en kick av det. Det er eneste måten jeg kan si det på.
Han fikk en kick av å se mennesker redde. Han var et krek.
- Hva gjør du her? - Jeg var hos en advokat i nærheten.
Jeg syntes det har vart for lenge.
- Har mrs Oliver vært her? - Ingen har vært her.
Utenom den utenlandske herren. Og jo, overbetjent Wheeler også.
Men han sliter seg ikke ut. Som om han allerede vet hvem som gjorde det.
- Hvordan kunne han vite det? - Aner ikke.
- Dette er ikke noe hyggelig. - Nei, det er det ikke.
- Men du er vant til det. - Neppe.
Jeg liker det ikke.
Miss Dawes.
Rhoda! Hyggelig å se deg. Sett deg.
- Håper jeg ikke forstyrrer. - Jeg jobber jo, som du kan se.
- Min håpløse finske vegetarianer... - Sven Hjerson?
- Er det en Sven Hjerson-bok? - Om den blir ferdig. Han bare roter.
Han avdekket noe i en porsjon snittebønner. Nå har han funnet gift-
- i mikkelsmess-gåsen. Men sesongen for bønner er over ved mikkelsmess.
- De kan være hermetiske. - Ja, kanskje det.
- Jeg hater hagebruk. - Det må være fantastisk å skrive.
Å sette seg og skrive en hel bok! Så herlig.
Dessverre man må tenke også. Det som driver meg er føljetongrettighetene.
- Jeg trodde du hadde sekretær. - Det hadde jeg også.
Men hun var så effektiv at jeg bare ble deprimert.
- Hva kan jeg gjøre for deg? - Jeg kom til byen med Anne.
Hun er hos en advokat sammen med den bøllen Despard.
- Så ham tar hun imot hjelp fra? - Du misforstår fullstendig.
Jeg vet Anne virket utakknemlig, men det skyldtes noe du sa.
- Hva sa jeg? - Du sa noe om en ulykke og gift.
Anne opplevde noe veldig leit en gang.
Hun bodde i et hus hvor en kvinne tok gift. Sølvpuss, tror jeg.
Hun trodde det var noe annet. Og hun døde.
- Tjenerne? - De hørte ingenting.
Men noen har endevendt rommene.
Vinduet må ha blitt slått inn av en mann.
Men ingen smykker eller antikviteter er stjålet.
Hva lette han etter? Har det med mordet å gjøre?
Jeg vet ikke. Det kan ha vært en vanlig innbruddstyv.
C'est très mystérieux.
Jeg fikk resultatene fra laben.
Shaitana fikk et sovemiddel, men ikke nok til å drepe.
- Men det fikk ham til å sove dypt? - Ja.
- Bare hans avtrykk på glasset. - Og dine, sir.
Ja, jeg tok jo glasset ut av hånden hans.
Finner vi den som bedøvde ham, finner vi morderen.
Nei. Dette er langt mer komplekst enn som så.
Dette var et impulsivt mord, n'est-ce pas?
Men nå ser det planlagt ut. Hvordan er det mulig?
Og hvorfor inviterte han disse menneskene hjem til seg?
Shaitana hadde rare vaner.
En utlending som vi engelskmenn ikke forsto oss på.
Han fartet visst rundt i Egypt halve livet.
Mme Lorrimer og Craddock dro begge til Egypt, og der er Shaitana...
- Kanskje han var egypter? - Nei, han var syrer.
Syrer? Hvordan vet du det?
Det står i arkivet.
Fant du ut noe om Despard, oberst?
Han er helt plettfri. God skytter, rolig gemytt.
Tilhenger av disiplin. Likt av de innfødte overalt.
Maten er snart klar. Jeg håper alle like hvitløk.
Legg ikke for mye brett på det, men Despard dro til Sør-Amerika-
- i følge med en professor Luxmore.
Ja, han skriver om det i boken. Veldig svulstig stil.
Forteller han at professoren døde og ble begravet der?
Ja, det er så vidt nevnt.
Det gikk rykter om at han ble skutt. Av Despard.
I ryggen. Men jeg tror ikke på det. Despard er offiser tvers igjennom.
- Og kan ikke begå et mord, mener du? - Ikke det jeg kaller mord.
Men ikke ute av stand til å drepe om han hadde en god grunn?
- I så fall en veldig god grunn. - Han syntes Shaitana var et krek.
Shaitana visste kanskje noe om Luxmores død,-
- men John Despard er ingen morder.
Jeg var innom mrs Lorrimer. Hun har alibi for innbruddet,-
- men jeg får ikke helt tak i henne.
Hun har en forbløffende konsentrasjonsevne.
Derfor merker hun knapt omverdenen. Dr Roberts er veldig observant-
- og Despard så bare det som interesserte ham:
De persiske teppene. Jeg skal også snakke med Mlle Meredith.
Så snart vet jeg hvem som kan drepe, eller ikke.
- Tenk om de lurer deg? - Ingen lurer Hercule Poirot.
Om de nå forsøker å hindre eller hjelpe meg, så viser de hvem de er.
Vel... Jeg får dra hjem til familien.
- Jeg vet noe om Anne Meredith. - Hun jobbet som barnepike to steder.
- Og hadde et oppdrag mellom de to. - Jaså, nå?
Anne Meredith var ansatt i et hus hvor en kvinne fikk i seg gift og døde.
- Hvordan vet du dette? - Rhoda fortalte det.
Det skjedde for tre år siden i Devonshire.
Miss Meredith var bare der noen måneder. Men nevnte det ikke.
Excellent, madame. Du overgår oss alle sammen.
Den hovedmistenkte må være Roberts.
Despard var i klubben sin, Meredith kan ikke ha knust vinduet...
...men dr Roberts har ikke alibi!
Jim, vi har absolutt ingen bevis mot ham.
Du kan ikke anklage ham bare fordi du ikke liker ham.
IDYLL I AMAZONAS
- Det fins en madame Luxmore. - Hvordan fant De ut det?
Mme Oliver viste meg et liten feil forlaget gjorde.
I kapittel fire skriver De: "Luxmores lette etter tropiske planter."
"Luxmores." Flertall. To personer.
Senere i boken er det bare én.
Skjøt De ham?
Ja.
Var De forelsket i hans kone?
Luxmore sa at han lette etter røtter og mose til medisinsk bruk.
Men han lette etter narkotika. Jeg tror han fant en hel del.
Idioten prøvde dem på seg selv.
- Hva skjedde med ham? - Han gikk berserk.
Luxmore!
Det fantes ingen andre europeere i mils omkrets.
Lily og jeg skulle si han døde av feber, for å unngå skandale.
Hadde sannheten kommet fram, hadde det ødelagt oss begge.
Så jeg bet kvalene i meg, begravde ham der og dro hjem.
- Ingen skulle få vite noe. - Men Shaitana oppdaget det.
Ja, den bøllen traff Lily.
Kan jeg ta et bilde? De ser så romantisk ut der De står ved Nilen.
- Jeg føler meg så ussel. - Kjærligheten, major...
L'amour...
Den arter seg ofte likt.
Mr Poirot, doktor.
- Jeg har bare ett spørsmål. - Fyr løs.
- Visste De at Shaitana ble bedøvet? - Jeg trodde han ble stukket ned.
- Han ble bedøvet også. - Tror De at jeg bedøvet og drepte ham?
- Det er mulig, ikke sant? - De har livlig fantasi. Unnskyld meg.
- Skal De i pasientbesøk? - Nei, i kveld skal jeg spille bridge.
- Farvel! - Bonsoir.
- Kan jeg hjelpe Dem? - Oui.
Jeg har et litt delikat spørsmål. De må ikke ta det ille opp.
Doktoren...
- Han er jo en kvinnebedårer? - Ja, om!
Jeg har ventet på at han skal prøve seg på meg, men den gang ei!
Jeg prøvde å kysse ham under mistel- teinen i jula, men han trakk på nesen.
Kan De fortelle litt mer om Mme Craddock?
- Hun døde i Egypt, ikke sant? - De er veldig mistenksom.
Doktoren kan ikke klandres. Han var her i Harley Street da.
- Han har aldri vært i Egypt. - Fikk hun mange vaksinasjoner?
Ja, man vil jo ikke rammes av noe egyptisk.
Si meg... Har doktoren...
- ...en fast bridgemakker? - Ja, de er så ivrige.
De øver i timevis bak låst dør.
- Har du ominnredet? - Nei, jeg har flyttet.
Så tåpelig av meg å glemme det.
Var ikke veggene rette nok i den forrige leiligheten?
Der traff du spikeren på hodet.
- Jeg ser forferdelig ut. - Langt ifra.
Så hvordan kan Roberts ha drept mrs Craddock?
- Og hvorfor? - Je ne sais pas.
Og Despard drepte også? Fordi han var tvunget til det?
- Je ne sais pas. - Jeg som trodde du var så god.
- Shaitana vet nok svaret. - Ja, men han er død.
Oui.
Nå spiller vi.
- Kan jeg hjelpe Dem? - Jeg heter Hercule Poirot.
- Er De Serge Mureau? - Ja.
- Vil De bestille et portrett? - Merci, non.
- Gjelder det noe mer kunstnerisk? - Hvem framkaller for M Shaitana?
Det gjør jeg, Serge Mureau. Jeg må betale for mine laster.
Det holder, kjeruber.
Han sa at noen ville hente dem, men ikke at han ville være så kjekk.
Mille tonnerres!
- Disse er av veldig fin kvalitet, sir. - Ja, men jeg må ha franske.
Direkte fra Paris.
Tollavgiften gjør dem veldig dyre.
De er elegante, men jeg hadde tenkt meg enda mer finmasket.
Her har vi 100 gauge.
Ekstra fin silke.
Det reneste edderkoppnettet.
C'est ça. C'est ça, exactement.
De koster...35 shilling paret, sir.
35?
Da kan jeg ta...
19 par.
Her er det en jente som vil bli glad!
Jeg trenger Deres hjelp, mademoiselle.
Kan De tenke tilbake til kvelden hos mr Shaitana?
- Ikke vær redd, kjære. - Nei, for all del.
Jeg vil bare at De skal prøve å huske mest mulig fra rommet.
Bordene, stolene, ildrakene... Hva kan De beskrive?
Jeg forstår...
Ikke spesielt mye.
Jeg kan ikke huske tapetet.
Det var tepper på gulvet. Det sto et flygel der.
Men De husker vel en gjenstand eller noe nips?
Det sto et skrin med egyptiske smykker ved vinduet.
Og i motsatt ende av rommet sto bordet med den lille dolken?
Jeg vet ikke hvilket bord den lå på.
- Egyptiske smykker, altså? - Ja, de var så vakre.
I blått og rødt. Emaljearbeider. En eller to skarabeer.
Merci, mademoiselle. Kan jeg be om en personlig tjeneste?
Det er jo snart jul og jeg vil sende pakkene à l'avance.
Og jeg må kjøpe til alle niesene mine.
- Men min smak er jo litt gammeldags. - Hva vil De at Anne skal gjøre?
Jo...
- Er silkestrømper en fin julegave? - Ja.
Da vil jeg be om tjenesten. Jeg har kjøpt 15-16 par.
Om De kunne titte på dem-
- og plukke ut de fem-seks fineste.
- Så gjerne! - Merci bien. Voilà.
Så om De kunne velge ut en seks par?
Merci beaucoup. Jeg har noe jeg vil vise Dem.
En kniv som sju personer ble drept med på en ferge ved kai i Istanbul.
- Vil De se den? - Gjerne!
Anne Meredith er for snill, og Roberts gjorde det ikke.
Despard er mye mer sannsynlig. Så det var Despard, eller mrs Lorrimer.
- Fru Selvkontroll. - Det er kanskje så, men...
Overbetjent Wheeler.
Mrs Oliver. Unnskyld, men jeg hørte at monsieur Poirot var her.
- Bare stig på, overbetjent. - Takk.
Jeg har snakket med politiet i Devonshire.
Anne Meredith jobbet for mrs Benson i et hus som kalles Crossways.
Mrs Benson var Rhoda Dawes' tante.
Hver kveld tok hun fikensirup, men Anne knuste en flaske sølvpuss.
Jeg er lei for det, mrs Benson.
Det er litt igjen. Jeg tror det står en tom flaske i skapet.
Politiet og den gamle damen trodde det var en ulykke.
Noen hadde satt flasken på badet, og stuepiken sa det ikke var henne.
Så jeg tror Anne Meredith drepte sin arbeidsgiver med overlegg.
- Men jeg vet ikke hvorfor. - Fordi hun er en tyv.
- Hva? - Oui, bien sûr.
I ettermiddag foretok jeg et lite eksperiment.
Jeg inviterte Anne Meredith og stilte de vanlige spørsmålene.
Hun var mistenksom. Veldig mistenksom.
Så den listige reven legger en liten felle.
Hun nevnte smykker, og jeg spør hvor de var i forhold til bordet med dolken-
- men hun gikk ikke i fellen. Så begynner hun å slappe av.
Men den egentlige fellen har ikke klappet sammen ennå.
- Så du kjøpte 19 par? - Ja, og nå er det 17 igjen.
For en risiko hun tok.
Hercule Poirot leter jo ikke etter en tyv.
Hun risikerer ingenting ved å stjele et par strømper.
Hun har stjålet hele sitt liv, men en gang ble hun oppdaget.
Av madame Benson.
Så...mrs Benson må dø.
Det er en troverdig intrige.
Men Shaitana... Drepte Anne Meredith ham?
Nei, det er ikke samme stil. Å bytte ut flasker er én ting,-
- men å kjøre en kniv inn i brystet på noen er noe helt annet.
Du begynner å tenke som en detektiv.
- Gjør jeg? - Oui, men spørsmålet gjenstår:
Hvem hadde motiv til å drepe Shaitana? En? Alle?
Den som brøt seg inn hos ham, kan nok svare på det.
Je comprends bien.
Despards versjon holder.
Luxmore drakk for mye av den lokale spriten.
Så majoren snakker sant?
Jeg tror det, men vi kan ikke være sikre.
Det er en ting til,-
- men jeg vet ikke riktig hvordan jeg skal si det, gamle venn.
Det er urovekkende. Jeg tror vi har glemt en mistenkt.
- Hvem? - Overbetjent Wheeler.
Han kan ha drept Shaitana da han ville vekke ham.
Han visste han var bedøvet og dermed ikke ville skrike.
Han har visst sovnet.
Wheelers avtrykk var på glasset. De ble kanskje påført tidligere.
Jeg har tenkt tanken, men Wheeler er min venn.
Men om han drepte Shaitana...
...vet jeg hvorfor.
Jeg forsto straks at av de fire som var til stede i rommet,-
- så var den som kunne tenke mest mulig kaldblodig og logisk...
Det var De, madame.
Jeg kunne satset penger på at De kunne drept og sluppet unna.
Er det hva De tror om meg? At jeg kan begå det perfekte mord?
Det kan jeg også. Jeg tilstår.
Det var meg. Jeg drepte ham, monsieur Poirot.
Nei, madame.
Jo.
Det var derfor jeg ringte. Det var det jeg ville fortelle.
Så De drepte Shaitana? Hvorfor?
Fordi han visste noe om Dem som hendte for lenge siden?
- Gjaldt det et annet dødsfall? - Ja.
De aner ikke hvor sliten...
...hvor ensom...
Ingen vet hva det vil si...
Hvis man ikke har vært alene om vissheten om hva man har gjort.
Hvordan drepte De Shaitana?
Jeg bet meg merke i dolken før middag.
Så satte vi oss og spilte.
Jeg var blindemann og gikk bort til peisen.
Det var et nydelig måltid, mr Shaitana.
Jeg elsker hjortekjøtt.
Hvorfor forteller De dette nå?
- Fordi Anne Meredith kom til meg. - Og hun er Deres datter...
...som De fikk med Deres første mann, Herbert Meredith.
Et ekteskapsbevis er ikke vanskelig å få tak i.
Jeg orker ikke tanken på at jeg har ødelagt livet hennes.
På hvilken måte har De ødelagt livet hennes?
Ved å stikke ned mr Shaitana, naturligvis.
- Forgiftet De ham først? - Nei, jeg stakk ham ned.
De må unnskylde, Mme Lorrimer... Men er De helt sikker på-
- at De ikke hadde sovemiddel i drinken hans?
- Nei, jeg tok dolken og knivstakk ham. - Da lyver De.
- De må lyve! - Alvorlig talt, M Poirot!
- Kan jeg ta feil? - Ingen kan alltid ha rett.
Men jeg har alltid rett, og det forbløffer meg.
Men nå ser det ut som om jeg tar feil, og det gjør meg oppskaket.
- Jeg tar aldri feil. - Jeg drepte Shaitana.
Jeg kan gå med på at De drepte ham, men ikke slik som De sier.
Enten var mordet planlagt, eller så drepte De ham ikke...
Nå forstår jeg!
Nei, madame. De drepte ikke Shaitana.
De møtte Deres datter som var redd, og De ville beskytte henne.
Hvorfor?
Jeg er ingen uskyldig kvinne.
- For 13 år siden drepte jeg min mann. - Annes far.
Hvordan drepte De ham?
Jeg dyttet ham ned trappen.
- Slik at De kunne gifte Dem med... - Geoffrey Lorrimer.
- Han døde et år senere. Hjertesvikt. - Så det var helt bortkastet?
Rettferdigheten seiret.
De tar skylden for mordet på Shaitana slik at Deres datter Anne går fri.
Hvordan kan De være sikker på at Anne drepte Shaitana?
Fordi jeg så henne.
Det var mot slutten av partiet, og Anne var blindemann.
Jeg tittet bort mot peisen...
...og så henne støte inn kniven.
Det var Anne.
- Hva skriver majoren? - Han inviterer meg på middag.
Gjør han det?
Du burde fortelle ham hva som skjedde hos min tante.
Om det blir oppdaget, vil det ta seg dårlig ut.
Rhoda... Det var en ulykke.
- Nei, det var det ikke. - Rhoda... Jeg vil gifte meg.
Jeg vil dra sammen med ham og bo på et vilt sted. Sånn er det.
Om du gjør det, da må jeg gå til politiet.
Du har sladret på meg siden skoledagene. Nå holder det.
Jeg vil ikke at du skal dra med Despard, Annie.
Hvorfor krangler vi?
Så dumme vi er.
Det er så deilig vær. La oss ro en tur på elva og være venner.
Despard er så ukultivert.
Den store, tykke nakken.
Ærlig talt, hvordan kunne du?
Kan du gi meg genseren min?
Rhoda!
Der er de!
- Hjelp! - Det er Despard!
Hjelp!
Miss Meredith...
Kom her...
- Er De uskadd, mademoiselle? - Sånn...
Det er sjøgress overalt. Jeg ser ingenting.
Hvorfor gjorde hun det?
Her, lille venn.
- Takk. - Hun forsøkte å drepe meg!
- Min beste venninne. - Hun har drept før, mademoiselle.
- Hun drepte tanten, Mme Benson. - Nei.
Det var meg. Ikke med vilje, men jeg gjorde det.
Nei, hun har latt Dem tro at det var Deres feil.
Hun ville ikke De skulle havne i fengsel pga tyveri.
- Vi har alltid vært bestevenner. - De var hennes slave.
Derfor lot hun Dem tro at De var skyldig.
Hun minnet Dem også om et annet mord.
- Hva mener De? - Deres mor.
- Min mor? - Mme Lorrimer.
Det var lett å finne ut at hun giftet seg med Herbert Meredith.
Ja, far het Herbert Meredith.
Hun drepte ham. Mens jeg så på.
- Og De kunne ikke bo... - ...i det huset?
Nei, det kunne jeg ikke. Jeg dro min vei.
Jeg hadde ingenting. Jeg traff henne ikke igjen før middagen hos Shaitana.
Bravo, Poirot. Nå vet vi endelig hvem som gjorde det.
Det vet De nok at vi ikke vet, overbetjent.
Og det var ikke Anne.
Hun stakk ikke inn kniven. Det hadde noen allerede gjort.
Men hun så sin mor som trodde at hun hadde gjort det.
Og Anne Meredith ble livredd.
- Hvem gjorde det, da? - Kanskje det var innbruddstyven.
Personen som lette etter noe.
Du!
- Hva lette jeg etter? - Fotografier.
Hør her, Poirot. Jeg drepte ham ikke, det sverger jeg på.
Du hadde motiv og anledning.
Men har du karakterstyrken?
Det vet jeg ikke.
Jeg har bedt dere hit for å hjelpe meg avslutte spillet.
Alle sa til meg at monsieur Shaitana sov.
Men så spurte jeg meg hvorfor han skulle sove på sin egen fest.
Så fikk vi vite at han ble bedøvet, men av hvem?
Svaret? Personne.
Ingen. Han hadde gjort det selv.
Derfor var bare hans og over- betjentens avtrykk på glasset.
Det virker litt søkt, Poirot.
Men jeg vet at han bedøvet seg selv. Han sa det nemlig til meg.
Nærmere kommer man ikke himmelen. Som å dykke ned i evigheten.
Han skapte forbrytelsen og hjalp meg med å løse den.
Han bedøvet seg fordi han ville bli drept. Det var selve spillet:
Å dø og gjøre politiet til latter.
Jeg ba alle beskrive rommet for å få nøkkelen til deres personlighet.
Med den nøkkelen åpnet jeg døren, og hva oppdaget jeg?
At M Shaitanas morder ikke var Mme Lorrimer.
Nei.
Det var ikke major Despard. Nei.
Og det var ikke Mlle Anne Meredith.
Og det var ikke De, overbetjent.
Det var De, dr Roberts. De drepte ham.
- Er De gal, Poirot? - Bare De kunne ha drept ham.
Av psykologiske grunner.
De meldte storeslem.
Og å melde storeslem, det er vel spennende, n'est-ce pas?
Alle spillere var dypt konsentrert.
Og hvem ble blindemann? Jeg innså snart at det var De, dr Roberts.
Men De husket ikke mye av spillet, fordi De var opptatt av noe annet.
Ikke så lett å bevise. Heller ikke at De drepte Mme Craddock.
Jeg kjenner en god psykiater. Skal jeg bestille time til Dem?
Mme Craddock oppdaget at De hadde seksuell omgang med hennes mann.
Det har De fremdeles. Han besøker Dem to-tre ganger i uken.
Deres faste bridgemakker.
De øver i timevis bak låst dør. Mr Craddock vil konsentrere seg.
Mme Craddock truet med å avsløre Dem.
- Alle vet at jeg er en damevenn. - Naturligvis...
En damevenn ville da synes Mlle Burgess er uimotståelig?
Men De har aldri prøvd Dem på henne.
- Selv ikke under mistelteinen. - Hun er min sekretær.
Non, elle est magnifique! Likevel unngår De henne.
Det hun trodde var en elskovstrette, var et oppgjør...
...fordi De hadde forført mrs Craddocks mann.
Ikke rør meg, ditt perverse svin!
Hun truet med å avsløre Dem, og De ville miste løyvet.
- Så De drepte henne. Jeg vet hvordan. - Jaså?
- Hvordan? - Med vaksinasjonssprøyten.
Når De gjorde den i stand, sa hun noe De ikke ville høre.
- Jeg vet nok hva dere bedriver. - Unnskyld meg.
De ble avbrutt, og så tenkte og handlet De lynraskt.
- Og lot nålen bli infisert. - Dette gjør litt vondt, Dottie.
Blodforgiftningen utviklet seg over flere uker, og til slutt døde hun.
Men man forklarte det med forholdene i Egypt.
Før hun døde traff hun Shaitana. Hun ville ha hevn.
Og som De vet, tok Shaitana fotografier.
Fotografier, dr Roberts.
John Roberts, jeg pågriper Dem for mordet...
All right.
Jeg kaster kortene.
- Ta vare på henne, major. - Det skal jeg gjøre.
Mamma...
Hvorfor bedøvet Shaitana seg selv?
Han var lei av å leve. Han var...syk på sjelen.
Han lette etter noe som skulle bli den ultimate opplevelsen.
Så han inviterte fire personer som han trodde hadde drept, og tirret dem.
En ulykke, kanskje. En skyteulykke.
Eller en ulykke i hjemmet. En liten tragedie som aldri blir rapportert.
Så tok han sovemiddelet-
- slik at han ikke skulle føle smerte når det skjedde. Og det skjedde.
Han forsøkte dessuten å legge skylden på en av oss.
Han fikk oss til å tro at forbrytelsen som var improvisert-
- var nøye planlagt. Selv Hercule Poirot trodde det var slik.
Men planen var å legge til rette for en improvisert forbrytelse.
En høyst merkelig intrige.
Alle intriger er like. Det er psykologien som endrer seg.
- Bra arbeid, Poirot. - Merci.
Overbetjent.
Sven hadde nok løst det på en helt annen måte. Au revoir.
Au revoir, madame.
Overbetjent.
Det var godt gjort å finne fotografier av ham.
Overbetjent... Fotografiene er ikke av dr Roberts.
De er av deg.
Du store min.
- Er de? - Oui.
Om man vil bedrive slikt, er jo en privatsak,-
- men jeg synes ikke det kler deg.
Så for fremtiden, la ikke menn som Shaitana ta bildene.
Nei. Nei, det var dumt av meg.
- Han hadde gjemt dem. - Og jeg fant dem.
Og nå gir jeg dem til deg som en gave.
Jeg visste at det ikke var De som var morderen.
Mordet på Shaitana var en impulsiv handling.
Det var en genistrek.
Du ville ha planlagt det, og det hadde blitt kjedelig.
Og ikke det minste artistisk, n'est-ce pas?
Så, nå har vi spilt.
Og Hercule Poirot...
...han vant.
Tekst: Martin Bjørlo www.undertext.com